Христо Фотев
В памет на баща ми

chitanka.info

Как прекрати безкрайното ми детство

ти със смъртта си на баща — в нощта!

Мълчание — единствено наследство

със бивши устни ти ми завеща…

Без право да го наруша… В безкрая

пак емигрира твоята душа

през мрежите платинени на рая —

с каква усмивка да я утеша?

Как да й върна тялото в нещата?

И как отново в хаоса им — Тя

да е с една глава над нищетата —

най-варварската нищета в света.

И аз вървя по пустата планета,

към тебе аз вървя — и пак лети

срещу ми, обетовано, небето

със твоята походка и черти.

…Как мога да те премълча, мой скъпи?

Ноември да забравя аз… Нощта…

Въздишката, с която ти пристъпи

в последната си родина — смъртта!

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.